Fleur, kan du vara snäll och...?
-Var har du varit? -Robin Hill.
-Förlåt, jag var tvungen. Är du arg? -Jag trodde att det var över.
-Det är det inte. -Varför just det här?
Jon och jag vill vara tillsammans. Jag har träffat honom utan att säga det.
Men jag älskar honom, liksom du kommer att göra. Jag vet att du stöttar mig.
-Hans mamma har sagt hemska saker. -Vad för saker?
-Om dig. -Det är inte sant, vad hon än säger.
Hon är elak. Hon kan inte älska honom som du älskar mig. Tala med henne.
Jag kan inte hjälpa dig, Fleur. Det är det enda...
Säg att jag förblir din och Jon hennes. Vi vill inte ta Jon ifrån henne.
-Det är befängt. -Vi kan se till att ni slipper träffas.
Bara du kan övertala henne. Det blir inte så obehagligt när Jons far är död.
-Du förstår inte. -Det går väl bra att träffa henne?
Det finns ju vissa fördelar - släkten Forsytes pengar skulle vara samlade.
Och nu när maken är borta... Hon måste vilja ha barnbarn, hon är ju ensam.
Snälla pappa? Snälla?
-Det rör bara upp allt. -Allt är redan upprört.
Du bryr dig inte om mig.
Om du gör det, kan Jon och jag vänta ett par år. Du och jag kan resa bort.
Den långa resan som vi alltid har pratat om.
-Jag borde kasta ut dig. -Pappa...
Neka dig ditt underhåll. Föräldrar gör sådant.
Inte du.
Vad ska jag ta mig till om du inte gör det?
Jag tror att jag kommer att dö av sorg.
-Mr Forsyte... -Parfitt.
Jag är här för att tala med mrs...Forsyte...
...angående något mycket viktigt.
"Skönhet och proportioner."
Vad gör du här?
-Nå? -Jag behöver tala med dig.
-Du är inte klädd i svart. -Jolyon ville inte ha det så.
Ursäkta att jag tränger mig på, men detta måste avgöras.
-Vill du slå dig ned? -Nej, tack.
Sådan infernalisk otur!
Jag ville avstyra det, men Fleur kan övertala. Jag ger lätt efter för henne.
-Du är förstås fäst vid din son? -Hängivet.
-Nå? -Avgörandet ligger hos honom.
-Motsätter du dig det inte? -Det är hans beslut.
Då...förmodar jag att det kommer att ske, detta onaturliga giftermål.
Säg till herr Jon att jag vill träffa honom. Han är i sin fars arbetsrum.
Det krävs formaliteter. Vilka vänder jag mig till - Herrings?
Ja.
Poppelträden i allén har vuxit.
Jag planterade dem...åt dig.
-Jag minns en kväll... -Snälla, sluta.
-De kunde ha varit syskon. -Sluta.
Om du bara hade gjort din plikt och varit en fru. Det var allt jag ville!
Det är osannolikt att jag träffar dig igen...
-...så vill du skaka hand? -Hur kan jag göra det efter det du sa?
Du är så kall. Som gjord av sten. Alltid som gjord av sten!
Vad är det som pågår här?
Gå bort från min mor.
Jag sa: Gå bort!
Unge man...
Jag är här å min dotters vägnar.
Beslutet ligger hos dig, säger din mor.
-Ut härifrån. -Jag tar mig hit och blir förolämpad...
Jag vet vad ni gjorde då för länge sedan. Ni utnyttjade henne!
Om du måste veta, lämnade hon mig för en rad andra män.
Snälla, sluta!
-Min far ömkade er. -Din far tog henne. Hon var min!
-Hon är inte er, förstår ni? -Jag är ingens!
Släpp honom, Jon! Du beter dig som en barnunge.
Och du...
Försvinn ut ur mitt hus!
Försvinn.
Förlåt, jag vet inte vad som flög i mig.
Den där familjen är som en åkomma. Den smittar.
Jag behöver luft.
Nå, vad hände?
Du gifter dig med den pojken över min döda kropp.
Över min döda kropp!
Jon, Jon...!
-Vad gör du här? -Låt dem inte göra så här. Kom med mig.
-Jag kan inte. -Det här är oviktigt. De är oviktiga.
Det som hände nu handlar om det förgångna.
-Nej. -Ge inte upp på oss, snälla Jon.
Åk hem med din far. Ge oss betänketid.
Rör mig inte! Jag vet vad ni håller på med.
Ni låtsas vara snäll. Ni ljuger för att få honom för er själv.
-Men han är min. Min! -Är det så du tänker?
Nej, men vi är menade för varandra. Vi hör ihop.
Nej, jag tror inte det.
Kom, mamma, det börjar bli kallt.
-Jon! -Åk hem, Fleur.
Jon!
Fleur? Följ med härifrån, kära du.
Låt dem inte såra dig, de är inte värda ditt lillfinger.
Som du måste ha betett dig då för länge sedan!
-Här, du fryser. -Rör mig inte!
-Fleur? -Bort!
Kör, Speight!
Fleur?
Fleur, min älskling, du borde äta!
Fleur?
Ni kan väl ringa mrs Forsyte?
Hur är det med Jon?
Fleur kom hit i går kväll. Det är slut.
Är du säker på det? Det var bra.
-Han är ledsen. -Det borde han vara.
-Har ni grälat? -Bara över något litet.
Var är hon?
Fleur?
Min lilla blomma, vad är det som har hänt?
Minns du när du var en liten flicka...
...hur jag brukade borsta ditt hår med hundra tag?
Som du avskydde det.
-Vill du ha uppsatt eller en rosett? -Det gör detsamma.
En rosett, tror jag.
Ju sorgsnare man är på insidan-
-desto viktigare är det att pryda utsidan.
-Ingenting är viktigt längre. -Du känner för starkt.
-Som din far. Det har du alltid gjort. -Vad vet han?
Denna märkliga idé att man ska gifta sig med den man är förälskad i.
I Frankrike har man en make för bekvämlighets skull.
Älskande är till för kärleken.
Vad tycks? Det nya modet.
Det är väldigt chic, väldigt "Colette".
-Jag tog med den nya boken från Paris. -Jag börjar få linjer.
Du är väldigt vacker, det kan ingen ta ifrån dig.
Hitta en bra man, en som inte ger dig några problem.
Sen får du leta någon annanstans efter passionen. - Kom in!
-Mr Mont är här igen. -Jag vill inte träffa honom.
Han hade med sig de här.
Och de här.
Han är en tok.
Och de här.
Vad ska jag säga till honom?
Kom i morgon, så kanske jag har stigit upp.
-Köp inte aktier, utan obligationer. -Obligationer är tråkiga.
-Jag har obligationer. -Precis.
Liksom din far och min. Släkten Forsyte uppfann dem förmodligen.
Monsieur Profond, frun.
Prosper! Jag trodde att du hade rest.
Så underbart att se dig.
Europa är så trist, jag trängtade efter Green Street.
-Så affärerna kallade dig tillbaka? -En långsiktig investering.
Angenämt, gamle gosse.
Du kom i rätt tid. Jag vill placera mina pengar och George duger inte.
Om du insisterar på aktier, borde Soames sköta det.
Jag har aldrig haft pengar i mitt liv, ingen annan ska få leka med dem.
lnvestering är bara en finare form av spel, och sådant vet jag ju en del om.
Börja på den amerikanska marknaden. Wall Street står still, men ökar snart.
-Jag tror att jag går till klubben. -Kära nån...
Ursäkta mig.
Irene? Irene? Förlåt, vi kommer och stör.
Nej, jag blir så glad. Jag klarar inte av det här stycket.
-Håll dig till det gamla. -Men det är en utmaning, Val.
Det här är Prosper Profond, mannen som kanske kan hjälpa Jon.
Jag såg den här unge kompositören i Paris. Han var makalös, helt elektrisk.
-Tänk att höra det i en engelsk salong. -Det är ingen vanlig, engelsk salong.
Min styvmor är ingen vanlig, engelsk dam.
En sådan välsignelse. I båda fallen.
-Jon? -Jag går upp.
-Du har besök. -Inte nu.
-De här är mycket bra. -Ni har tur som får se dem här alls.
-Min syster ska ha dem i sitt galleri. -Ni är en konstnärlig familj.
-Var era föräldrar konstnärer? -Nej, bönder från norra Armenien.
-Men ni är så... -Rik? Jag gör det till mitt livsverk.
Förlåt, jag var ohövlig. Jag har det svårt för tillfället.
Du behöver miljöombyte, du är en utomhusmänniska.
-Jag har gruvor i Brittiska Columbia. -Det är ett stort steg. Vänligt, men...
För ett halvår sedan skulle jag ha åkt dit direkt. Sett vår underbara värld.
Nu verkar den inte underbar längre.
-Du mår inte så bra. -Inte så värst.
Det gör inte Fleur Forsyte heller. Hon har tydligen varit sjuk.
Men nu blommar hon visst igen.
Solen skiner på henne i form av en ung man - Michael Mont.
-Känner du honom? -Nej.
Han har varit hennes favorit under en tid.
-På återseende. -Adjö. Sköt om er.
-En sådan underhållande man. -Fleur har någon annan. Redan!
-Akta de där... -Ja, sir.
Följ efter mig in hit.
Jag vill ha det framför den här panelen.
-Blir det bra så här, sir? -Ja, fint, tack.
Det är elektriskt och återger allt perfekt.
Såja.
-Det är ju underbart! -Får jag lov till en dans, madame?
-Får jag lov? -Var inte dum.
Bravo...!
De dansar som vansinniga där inne. Jag har tappat andan.
Michael äter lunch här.
-Tycker hon om honom? -Fleur?
-Jag har inte frågat. -Vanligtvis hade hon berättat för mig.
Till i somras.
Den där pojken...
-Jag har inte gjort något fel. -Jon Forsyte sårade henne. Hon är arg.
-Men varför på mig? -Därför att hon kan vara det.
Kommer hon tillbaka till mig?
Jag hoppas det.
Tack för att du kom tillbaka från Frankrike så fort.
-Det var ingenting. -Vi behövde dig och du kom.
Det är rätt fantastiskt med ett självspelande piano.
Snart kommer det trådlösa sändningar. Gamla saker kommer att försvinna.
Allt blir förändrat. Folk får utlopp för sina idéer, men det blir farligt.
-Varför det? -Lögner är lätta när man inte syns.
Ibland tror jag att du tycker om mig. Varför annars ha mig här?
Ibland tror jag att du verkligen inte gör det.
-Finns det någon annan? -Nej.
Då frågar jag igen. Blir det nej, kommer jag inte tillbaka.
-Vi är vänner. -Jag tror att jag kan göra dig lycklig.
Vill du gifta dig med mig, Fleur?
Skulle du göra allt för mig, även om alla sa åt dig att inte göra det?
-Skulle du ändå stå vid min sida? -Ja, om du var min hustru.
Då gör jag det. Jag gifter mig med dig.
En skål...för det lyckliga paret!
Det lyckliga paret!
-Michael... -Gratulerar, min kära.
Älskling.
-Nu måste du låta mig vinna i biljard. -Absolut, sir. Varje kväll.
-Det gick fort. Är hon på smällen? -George...!
-Tycker du inte om portvinet? -Förlåt.
-Det är storartat, trots mängden. -Det är utsökt.
-Har du tänkt på Brittiska Columbia? -Ni är snäll, jag förstår inte varför.
Du är en dålig lögnare, det är mycket roande.
Jag har också en mindre koncern i New York.
Ett tryckeriföretag. Du skulle få händerna smutsiga.
-Du skulle få arbeta hårt. -Det gör mig ingenting.
-Men mamma skulle bli ensam. -Hon kan nog ta hand om sig själv.
-Mina herrar... -Där är du! Tänk att du förlovade dig.
-Ni skulle se henne, hon är en skönhet. -Skål för Michael och hans brud.
-Fleur. -Fleur!
Visste du ingenting?
Jag är så ledsen.
-Hon kan inte älska honom. -Hon ska gifta sig med honom.
-När då? -Snart.
-Hon gör det säkert för att såra mig. -Varför tar du inte reda på det?
-Vad handlar Kung Lear om? -Fäder, döttrar, arv - det vanliga.
-Jaså, han är tillbaka? -Sedan en tid. Visste du inte det?
Gratulationer är visst på sin plats?
Ni mister inte en dotter, mr Forsyte, ni får en son.
Men kung Lear mister allt. Hans dotter Cordelias död är så onödig.
-Avslöjar ni slutet? -En uppoffring för det rätta.
Ni tappade ert program.
På 1700-talet skrev man om slutet. Cordelia överlevde-
-liksom hennes make och kärleksfulle far.
Och de levde lyckliga i alla sina dagar. Rätteligen.
-Ska vi träffas i pausen? -Jag tvivlar på att jag klarar mig dit.
-Ursäkta mig. -Mår du bra?
Lite varm.
Gå du, jag hämtar lin och äggvitor att lägga på hans blodiga ögon.
Himlen hjälpe honom!
Ursäkta mig.
Jag måste träffa dig. Möt mig i morgon vid vår vanliga plats i parken.
-Var är Fleur? -Vem är pojken med Profond, sir?
-Mörk, stilig. Fleur såg chockad ut. -Med Profond?
Om hon fattat tycke för någon förut, måste jag få veta det.
En dum romans. Han lekte med henne och avslutade det.
-Har hon kommit över det? -Annars skulle hon inte gifta sig.
Annette, min kära.
-Är allt väl? -Fånigt att bli så matt.
-Pjäsen ska strax börja. -Jag trodde att jag såg en bekant.
Det är ingen här nu, de måste ha gått.
-Är du redo att gå in igen? -Ja.
Jag har inte så lång tid på mig, jag handlar med Michael och mamma.
Presenter till brudnäbbarna.
-Vad vill du? -Jag ville träffa dig.
-Varför det? -Älskar du honom? På riktigt?
-Vad tror du? -Det är möjligt.
Tror du att jag kan älska dig med hela min själ en dag och glömma dig nästa?
-Varför ska du då gifta dig med honom? -För att komma bort. Jag tål inte far.
Michael är snäll, han kommer att ta hand om mig. Nå?
"Snäll" räcker inte. Ett konvenansparti är fruktansvärt.
-Vad har jag för alternativ? -Du vet att jag fortfarande älskar dig.
-Hur kan jag veta det? -Jag tänker på dig hela tiden.
Var det därför du kom hit?
-Vi förstör våra föräldrars liv. -Inte det här nu igen.
-Vi kan inte existera i en bubbla. -Vi kan inte existera för andras skull.
Ser du nu?
-Vi tänker på olika sätt. -Nej, Jon, egentligen inte.
Jag kanske är självisk, men jag är ärlig. Allt det här är bara ursäkter.
Sanningen är att din mor och din familj har vänt dig emot mig.
De har fått dig att tvivla på mig. Jag ser det när du tittar på mig.
-"Är hon som sin girige far?" -Nej, jag tänker inte så.
Men du vill inte ha mig. Du vill se till att jag inte tillhör någon annan.
Vad är det, om inte ägande? Ägande av det simplaste slaget.
-Jag är så ledsen. -Nej, det är jag som är det.
Jag älskar dig så mycket att det gör ont.
-Snälla, gå inte. Vi har inte pratat. -Försök inte träffa mig igen.
Du får inte gifta dig med honom! Du får inte.
Ska du tala om det för mig? Om du inte vill ha mig, gör jag som jag vill.
Och jag ska glömma dig, Jon Forsyte, det svär jag på.
Där är hon.
-Vem var det? -En gammal bekant.
-Visste du att hon träffade honom? -Jag anade det.
-Ni engelsmän med era hederskoder. -Sådana saker måste redas ut.
-Men tänk om du har förlorat henne? -Då var hon aldrig min.
-Är allt som det ska? Du ser kall ut. -Kanske en aning.
Men jag mår bra, mamma. Jag har faktiskt aldrig mått bättre.
Jon... Jag visste inte att du var i London.
Hans bilder var så lugna, inte sant?
När man ser på dem känns det som om han är här.
Jag har hängt dem tematiskt. Ska jag visa?
Jag har bestämt mig för att åka till New York. Får jag ta med mig en tavla?
Naturligtvis, vilken som helst.
-En annan gång. -Varför New York? Du avskyr ju städer.
Eller ska hon dit och du följer med?
Förlåt, det var inte...
-Jag har varit så elak och eländig. -Hon ska gifta sig med någon annan.
-Å, Jon... -Det är inte hennes fel, det är jag.
Jag har varit avskyvärd. Sedan pappa dog kan jag inte tänka klart.
Ena stunden vill jag ha Fleur, nästa...
-...känner jag inte igen mig själv. -Du har hunnits ikapp av det förgångna.
All den där smärtan och ilskan.
-Jag fann den här i en gammal mapp. -Det är mamma.
-Vem är mannen? -Han var hennes älskare.
Den som gav henne styrkan att lämna Fleurs far.
Han var också min fästman.
Det finns många saker jag är stolt över. Galleriet, till exempel.
Men det viktigaste är att Irene och jag lyckades lägga historien bakom oss.
-Det kan du också göra, Jon. -Men ingenting betyder något längre.
Det kommer det att göra, tro mig.
Tack.
-Det här duger inte, det är smutsigt. -Bilson och de andra städar i morgon.
Michael borde gå hem. Det betyder otur att se sin brud innan bröllopet.
Fleur är lycklig, det är det viktigaste.
-Det börjar bli sent. -Ni har rätt, jag måste gå.
Nej, gå inte, Michael. Du får stanna hela kvällen.
Spara det där till i morgon.
-God natt. - God natt, sir. -Michael.
Jag följer dig.
-Du är en plåga för din far. -Han förtjänar det.
Jag tycker om honom, det var ju han som presenterade oss.
Du har aldrig sagt det... Att du älskar mig.
För om du inte gör det, ska vi stoppa det här nu.
Så dum du är som ger mig ett kryphål. Man kan tro att du inte tycker om mig.
Vrid inte till det, det vet du att jag gör.
Och du? Kan du säga det öga mot öga?
Jag älskar dig, Michael. Mer än någonting, mer än någon annan.
-Sådär, nu tycker du väl mindre om mig? -Nej, mer.
Om det är möjligt.
Låt bli!
-Aj! -Är du klar?
Du ser väldigt vacker ut, min kära.
I väg med er, båda två.
Jag gör det där.
-Du kan alltid dra dig ur, om du vill. -Varför skulle jag göra det?
Äktenskapet är för livet, eller borde vara. Tänk dig noga för.
-Jag har tänkt. -Men inte på Michael, utan den andre.
-Du har inte rätt att prata om honom. -Jag är din far och har givit dig allt.
Du får tillbaka det när jag är gift. Jag kastar det på dig.
Hela mitt liv har jag ägnat åt att göra dig lycklig.
Men du fick visst allt om bakfoten? Du trodde att jag brydde mig om grannlåt.
Jag hade gift mig med Jon i underkläderna.
Men på grund av dig, dig, slutade han älska mig.
Det enda jag verkligen ville.
Naturligtvis, det är mitt fel. Det har det alltid varit.
-Så såg hon det också. -Jag vill inte höra.
Jag berättar ändå om den stora synden din far begick.
Sedan kan du avskriva mig helt och hållet.
Jag gifte mig med henne av kärlek.
Mycket enkelt. Det är därför Michael gifter sig med dig.
Hon svek mig och förvägrade mig min rätt som make. Hon ignorerade mig.
Hon briljerade med sin älskare framför mig och låste mig ute ur sitt liv.
En kväll stod hennes dörr öppen.
Hon låg där och såg så vacker ut. Hon är väldigt vacker, inte sant?
-Jag viskade hennes namn, men hon sov. -Stopp.
Jag måste ha varit galen. Ja, galen i henne.
Så jag tog henne.
Med våld.
Som straff.
Och nu när jag ser henne, och när hon tittar på mig...
...vet jag att hon bara tänker på det.
Det är historia nu, pappa.
Det är så hemskt.
Jon var inte tvungen att lämna mig. Du fick honom inte att ändra sig.
-Det gjorde han alldeles själv. -Den dåren.
-När han kunde ha fått dig. -Han ville inte. Inte tillräckligt.
-En sådan dag, Bilson. -Tänk att den kom.
Mycket folk. Alla undrar förstås om bruden når startpallen.
-Det är klart att hon gör. -Hon kan spela oss ett spratt.
Det här är det bästa som kan ske. Kom och sätt dig.
Aristokratin är en sådan besvikelse. Man tror att de ska se annorlunda ut.
Vi är faktiskt vassare än de - smartare och mer välartade.
Fleur har åtminstone officiellt dragit in oss i överklassen.
Vi hamnar i stambokenv Vems pengar, vems mark...
Annette...?
-Är allt som det ska? -Hon är på väg.
-Fleur? -Jag har den, nu är jag klar.
Vi far härifrån, nu. På vår långa resa.
I de här kläderna? Jag skulle nog utmärka mig.
Men är du säker på att du ska gifta dig med Michael?
-Äktenskapet kan vara hemskt. -Vi klarar oss, Michael och jag.
Vi kommer att dra jämnt.
Men tack ändå.
-Vet du vad som händer precis nu? -Ja.
Du vet väl att du kommer att glömma henne snart där borta?
Hur lång tid tog det dig att glömma den där mannen före pappa?
Ett tag.
Ett långt tag.
Jag träffade Fleur igen. Det var jag som tog kontakt.
Vårt sätt att skiljas förut var hemskt, men den här gången...
Vi träffades i Green Park och hon var annorlunda.
Vuxen.
Allt hon gjorde den dagen, allt hon sa...
...påminde mig om varför jag älskade henne.
Jag tänkte åka till Paris och bo hos några gamla vänner.
Kanske åker jag vidare till Spanien.
-Och huset, vad händer med det? -Jag hyr ut det.
-Eller säljer det. -Säljer...
Ett hus är ju ändå bara en ägodel.
Det är svårt att vara oberörd.
Där är Profond. Hon skulle ju inte bjuda honom.
Låt det inte bekomma dig i dag.
Winifred, det här är Michael Monts farfar.
Det är trevligt, inte sant? Det är trevligt, inte sant?
Mitt sista bröllop var i Kapprovinsen. Man begravde bruden upp till midjan.
Såg inte Fleur bedårande ut? Och den där klänningen...
-Har ni varit gift, mr Profond? -Flera gånger. Inte att rekommendera.
Det är som miss Anne sav "Äktenskapet är inte allt."
Men man kanske skulle vilja försöka...ändå.
-Så lyckat! Bruden strålade av hälsa. -Ja, varför skulle hon inte göra det?
En lysande förevisning av det feminina könet.
Men den äkta juvelen, rosen på tårtan...
...är naturligtvis er syster, mrs Winifred Dartie.
Prosper! Jag...ursäkta mig, ja...
-Vem är din amerikanske börsmäklare? -Han är bona fide.
Om ni ruinerar min syster, får ni med mig att göra.
Se på henne! Hon är den enda Forsyte som tycker om att spendera pengar.
Och givetvis är hon den enda Forsyte som aldrig fått några.
-Oj, det var inte meningen. -Det gör ingenting.
Du är Michaels kusin, inte sant?
-Vill du att jag ska gå? -Stanna om du vill.
Du såg så vacker ut i din brudklänning. Jag längtar så tills jag ska gifta mig.
-Hur gammal är du? -Nio.
Det är en underbar ålder att vara.
Ditt band har gått upp. Här...
-Du gråter väl inte? -På min bröllopsdag? Självklart inte.
Gå och säg att jag nästan är klar.
-Bilen är framkörd. Var är Fleur? -Jag ska se efter.
Jag gör det.
Hon kommer ner, hon kommer ner!
Ursäkta.
Kan du ta min handväska, älskling?
Tack för all hjälp. Vi ses snart.
Pappa...
Vill du göra mig en tjänst? Tavlan av Degas.
Kan du göra dig av med den? Jag vill inte att den är kvar och påminner mig.
TILL SALU eller UTHYRES
Vänta här, Speight. Jag promenerar.
SANNA SAGOR FRÅN HISTORIEN
TILLHÖR JON FORSYTE
Jag tänkte ta källaren, frun. Herr Jolyons fiskeutrustning.
Tack, Parfitt. Det kommer någon och tittar på huset i eftermiddag.
Det är väl de. Jag tar hand om det.
-Du har väl inte kommit om huset? -Tanken föll mig in...men nej.
Den här är till din pojke. Fleur ville att jag skulle göra mig av med den...
...men jag kunde inte. Han ska ha den.
Det är bara något litet, inte värdefullt.
Men viktigt.
Kom in.
Var så god.
-Ska du resa bort? -Jon är bortrest. Inget håller mig här.
Fleur.
Det finns verkligen en likhet. Något med ögonen.
-Min dotter var okynnig, aldrig elak. -Har det hänt henne något?
-Nej. -Du talade om henne i imperfekt.
Hon är på smekmånad, det är allt.
I en evighet, som det verkar.
-Jag undrar ibland om jag hade rätt. -Angående vad?
Jag fick ett brev av Jon i dag. Det var så formellt.
Han skriver som en 45-åring, han som alltid var så levande.
Förstörde vi för dem?
-Var vi för blinda för att se...? -Min dotter är lyckligt gift.
Naturligtvis.
-Vi ser fram emot barnbarn. -Det vore en lycklig tilldragelse.
Jag ska lämna dig ifred att packa.
Soames?
Adjö då.
-Jag kommer aldrig att träffa dig mer. -Troligtvis inte.
-Har han gått? -Han kom inte angående huset.
-Ville han inte ha huset? -Nej.
Han ville faktiskt ingenting.